Praefatio
Trådstartare
Kort sagt: Står i ett större inackorderingsstall med helt fantastiska människor. Idag kom det en ny häst och vi är inte helt positiva till situationen...
Tjejens mamma kom in i stallet för ett tag sedan och frågade "Hur mycket kostar det att ha en häst?" Stallägaren svarade vad hyran kostar. "Hö då, vad kostar det?" SÄ säger kilopriset, mamman säger "Nejmen DET var ju billigt, för hela månaden!" SÄ förklarar att det är kilopriset. "Jaha, ojdå, men hur många kilo äter de då?"
Idag kom det en stressad travare till stallet. Hon drar tänderna längst med boxgallret, sparkar i boxen och skriar trots att alla andra hästar är lugna. Vi hälsar såklart alla välkomna (omedvetna om tidigare händelse) och frågar vad hästen heter. Får till svar att de inte riktigt vet, men att det nog var *namn*. Vi frågar, fortfarande vänligt, om hästen är grön eller om den blivit riden mycket, och får till svar att den hade ridits lite lektioner men att den hade varit oriden i ett år. Hör senare mamman säga att den inte är sadelvan, men jag kan absolut ha hört fel. Hur som helst, inget fel i att utbilda en travare, så vi frågar vem som ska rida, och mamman pekar på sin dittills tysta dotter som möjligen kanske precis har nått tonåren. Här hoppar en av de äldre kvinnorna i stallet in och frågar allvarligt hur länge tjejen har ridit. "Ett par år!" Kvinnan säger att okej, ni har tagit på er ett jättejobb, det är väldigt svårt att utbilda en travare och speciellt om ryttaren är grön. Räkna inte med att hästen kommer att kunna ridas normalt på väldigt länge, räkna inte med att den kan galoppera ordentligt och ta hjälp av en tränare från första början. Hon får till svar någonting som indikerar att tränare och sånt, det kan väl inte vara nödvändigt... Mamman var absolut inte otrevlig, hon verkade bara inte kunna någonting om hästar. Inte någonting.
Det är ju ett klassiskt exempel och vi tycker alla jävligt synd om både den unga tjejen och om hästen. Vi vet ju att detta händer, men speciellt jag känner bara att jag ORKAR inte se det här. Hur en ung, oerfaren tjejs drömmar slås i kras för att föräldrarna köper henne en oerfaren travare. Det här är bara dömt att misslyckas, att tjejen kommer att få ett helvete med en stressad häst, som dessutom är travare. Hon kommer inte tycka att det är roligt, och vi kommer inte heller att tycka det.
Vad sjutton gör man? Vårt lilla stallgäng har såklart redan snackat ihop oss och alla är utan tvekan med på att hjälpa tjejen så gott det går... Men vad kan man egentligen göra? Hur kan man hjälpa, mer än att vara ett stöd? Och hur säger man nej till att hjälpa på ett okej sätt? Alla är redo att stötta, men ingen är redo att börja ta ansvar bara för att en sån här sak landar i vårt stall.
Säger det igen. Stackars tjej.![Frown :( :(]()
Tjejens mamma kom in i stallet för ett tag sedan och frågade "Hur mycket kostar det att ha en häst?" Stallägaren svarade vad hyran kostar. "Hö då, vad kostar det?" SÄ säger kilopriset, mamman säger "Nejmen DET var ju billigt, för hela månaden!" SÄ förklarar att det är kilopriset. "Jaha, ojdå, men hur många kilo äter de då?"
Idag kom det en stressad travare till stallet. Hon drar tänderna längst med boxgallret, sparkar i boxen och skriar trots att alla andra hästar är lugna. Vi hälsar såklart alla välkomna (omedvetna om tidigare händelse) och frågar vad hästen heter. Får till svar att de inte riktigt vet, men att det nog var *namn*. Vi frågar, fortfarande vänligt, om hästen är grön eller om den blivit riden mycket, och får till svar att den hade ridits lite lektioner men att den hade varit oriden i ett år. Hör senare mamman säga att den inte är sadelvan, men jag kan absolut ha hört fel. Hur som helst, inget fel i att utbilda en travare, så vi frågar vem som ska rida, och mamman pekar på sin dittills tysta dotter som möjligen kanske precis har nått tonåren. Här hoppar en av de äldre kvinnorna i stallet in och frågar allvarligt hur länge tjejen har ridit. "Ett par år!" Kvinnan säger att okej, ni har tagit på er ett jättejobb, det är väldigt svårt att utbilda en travare och speciellt om ryttaren är grön. Räkna inte med att hästen kommer att kunna ridas normalt på väldigt länge, räkna inte med att den kan galoppera ordentligt och ta hjälp av en tränare från första början. Hon får till svar någonting som indikerar att tränare och sånt, det kan väl inte vara nödvändigt... Mamman var absolut inte otrevlig, hon verkade bara inte kunna någonting om hästar. Inte någonting.
Det är ju ett klassiskt exempel och vi tycker alla jävligt synd om både den unga tjejen och om hästen. Vi vet ju att detta händer, men speciellt jag känner bara att jag ORKAR inte se det här. Hur en ung, oerfaren tjejs drömmar slås i kras för att föräldrarna köper henne en oerfaren travare. Det här är bara dömt att misslyckas, att tjejen kommer att få ett helvete med en stressad häst, som dessutom är travare. Hon kommer inte tycka att det är roligt, och vi kommer inte heller att tycka det.
Vad sjutton gör man? Vårt lilla stallgäng har såklart redan snackat ihop oss och alla är utan tvekan med på att hjälpa tjejen så gott det går... Men vad kan man egentligen göra? Hur kan man hjälpa, mer än att vara ett stöd? Och hur säger man nej till att hjälpa på ett okej sätt? Alla är redo att stötta, men ingen är redo att börja ta ansvar bara för att en sån här sak landar i vårt stall.
Säger det igen. Stackars tjej.