Absolut, kan svara efter bästa förmåga!
Till att börja med rekommenderar jag boken "Drunkna inte i dina känslor". Den riktar sig kanske mest direkt till högkänliga, men kan nog vara bra för de flesta att läsa
![Smile :) :)]()
Sen finns det säkert fler böcker. Men det är den jag läst.
Hur som helst för att svara på din fråga, och då utifrån hur jag själv upplevt vissa situationer, så är det viktigt att bli lyssnad på och bekräftad (det är det väl för alla iofs
![Wink ;) ;)]()
).
Att inte säga "men skärp dig" och "var inte så känslig". För det är väldigt svårt att styra.
Min mor är exempelvis själv ganska mycket noshörning i sitt sätt och där har det blivit en del kollisioner, även om hon såklart gjort sitt bästa.
När jag var liten besvärades jag väldigt mycket av att kläder inte satt bra exempelvis. Bland annat tvättlappar som skaver eller om kläderna satt/sitter fel eller knöligt. Så är det iofs fortfarande.
Jag har alltid varit väldigt känslig för stämningen i rummet och känner direkt av om något är fel, vilket gör att jag tar på mig ansvaret för att det ska bli bra igen. Alternativt tror att det är mitt fel. Så kanske många barn gör men jag fick liksom inte vila från sånt ansvar när jag var liten vilket ledde till att jag utvecklade depressioner och ångest. Något jag fortfarande kämpar med.
För mig hade det i det läget hjälpt om någon vetat om att jag kände av och tog in allt och kunde prata med mig om det. Nu fick jag klara mig själv.
Jag tror inte jag uppfattats som särskilt blyg som det ofta brukar beskrivas, utan jag har varit duktig på att spela oblyg. Men det har å andra sidan dränerat mycket energi för mig. Att vara i sociala sammanhang och hänga med är väldigt ansträngande för det kan bli väldigt många intryck att sortera. Så även om jag gör det bra blir jag väldigt trött efteråt.
Överlag så har det varit mycket att jag inte ska vara så sjåpig och att jag helt enkelt skall skärpa mig som sagt och inte vara så känslig.
Och det är väl just det jag känner är något av det som hade gjort mitt liv så mycket lättare, om jag istället hade fått bekräftat att det är okej att känna så. Att jag inte var konstig eller fel.
Förlåt ganska snurrigt svar kanske, men jag gör många saker samtidigt nu
![Wink ;) ;)]()
Jag hittade den här tråden här på buke
https://www.bukefalos.se/threads/highly-sensitive-person.1185540/
Förvisso ett par år på nacken, men det finns en hel del erfarenheter där att ta del av
Sen finns det ju positiva saker också med detta. Högkänsliga behövs, det är nog bara att veta hur man fungerar och försöka lära sig hur man bäst lever utefter förutsättningarna.
Det är inget fel i att vara tunnhudad, men man kan behöva vissa strategier för att klara sig i en värld som tycks premiera en annan personlighetstyp.
Det är inte fel att vara försiktig!
Jag är ju övertygad om att min dotter ärvt detta från mig, såsom jag med största sannolikhet ärvt från min mormor. Och det är eftersom jag vet detta som jag till exempel inte vill stressa på inskolningen på förskola även om pedagogerna tycker det går långsamt. Jag vet att i det långa loppet så kommer min dotter må mycket bättre om det får ta den tid det tar.